William Bell (fotograf)
William Bell | |
---|---|
![]() | |
Narození | 1830 Liverpool |
Úmrtí | 28. ledna 1910 (ve věku 79–80 let) Filadelfie |
Povolání | fotograf |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5d/Wbell-barnum-gunshot-wound.jpg/220px-Wbell-barnum-gunshot-wound.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e9/Wbell-devils-anvil-az.jpg/220px-Wbell-devils-anvil-az.jpg)
- Nezaměňovat s článkem William Abraham Bell, který byl také fotografem.
William Bell (1830 Liverpool, Spojené království – 28. ledna 1910 Filadelfie, Pensylvánie, USA)[1] byl americký fotograf narozený v Anglii, aktivní převážně v pozdější polovině 19. století. Nejznámější je tím, že fotograficky dokumentoval zranění a choroby vojáků americké občanské války pro armádní muzeum medicíny, z nichž mnohé byly publikovány v lékařské knize Medical and Surgical History of the War of the Rebellion (Historie medicíny a chirurgie válečné vzpoury). Kromě toho fotografoval západní krajinu při své účasti na Wheelerově expedici v roce 1872.[1] Později, ve svém zralém věku, psal odborné články o suchém želatinovém procesu do různých fotografických časopisů.
Životopis[editovat | editovat zdroj]
Narodil se v roce 1830 v Liverpoolu, ale se svými rodiči během svého dětství emigroval do Spojených států. Poté, co jeho rodiče zemřeli na epidemii cholery odešel ke kvakerské rodině do Abingtonu v Pensylvánii, ven z Philadelphie.[1][2] V roce 1846, po vypuknutí Mexicko-americké války Bell odcestoval do Louisiany a vstoupil do amerického 6. pěšího pluku.[3]
Po skončení války v roce 1848 se Bell vrátil do Filadelfie a vstoupil do daguerreotypického studia svého švagra Johna Keenana.[4] V roce 1852 otevřel vlastní fotografické studio na Chestnut Street a po celý zbytek svého života provozoval nebo společně vedl studio v centru Filadelfie.[1] V roce 1862, hned po vypuknutí Americké občanské války, se Bell zapsal do Prvního pluku pensylvánských dobrovolníků[2] a zúčastnil se bitvy u Antietamu a bitvy u Gettysburgu.[3]
Po válce Bell nastoupil jako šéf fotografického oddělení do armádního muzea medicíny (dnes Národní muzeum zdraví a lékařství) ve Washingtonu.[1] Velkou část roku 1865 strávil fotografickou dokumentací vojáků s různými nemocemi, poraněními a amputacemi, z nichž mnohé byly publikovány v knize Medical and Surgical History of the War of the Rebellion (Historie medicíny a chirurgie válečné vzpoury). Portrétoval také hodnostáře, kteří muzeum navštívili a fotografoval také na bojištích Americké občanské války.[1] V roce 1867 se vrátil do Filadelfie, kde pořídil studio Jamese McCleese.[4]
V roce 1872 se Bell zúčastnil průzkumné expedice George Wheelera, jejíž úkolem bylo mapování americké země na západ od 100. poledníku, jako náhradník za fotografa Timothyho H. O'Sullivana.[1] Během výpravy pořídil celou řadu velkoformátových snímků a stereofotografií krajin v poměrně neprozkoumané oblasti poblíž řeky Colorado ve státech Utah a Arizona.[1] Během expedice experimentoval se suchým želatinovým procesem, na který se stal velkým odborníkem.[3]
Po expedici se Bell vrátil do svého studia ve Filadelfii a v roce 1876 vystavoval své práce na filadelfské světové výstavě . Po této výstavě prodal své studio na Chestnut Street svému zeti Williamu H. Rauovi. V roce 1882 byl Bell najat Námořnictvem Spojených států amerických jako fotograf pro expedici zkoumající přechod Venuše.[1] Během cesty do Patagonie, kde se konalo pozorování tranzitu, Bell zachytil sérii snímků brazilské botanické zahrady v Riu de Janeiro.
Bell trávil většinu pozdějších letech na práci ve studiu a psaní odborných článků pro odborné časopisy, jako byly například Photographic Mosaics nebo Philadelphia Photographer. V roce 1892 odcestoval do Evropy fotografovat malby pro světovou výstavu v Kolumbii v roce 1893.[1] Zemřel 28. ledna 1910 po dlouhé nemoci ve svém domě na Boston Avenue ve Filadelfii.[3]
Společně s jeho zetěm Williamem Rauem, byli zapálenými fotografy také Bellův syn Sargent a jeho dcera Louisa.[3][4] Jeho syn Henry pracoval jako rytec.[3]
Dílo[editovat | editovat zdroj]
Jeho kariéra trvala šest desetiletí, Bell pracoval od raných počátků fotografických procesů – daguerrotypie, mokrého kolodiového procesu, albuminového tisku, stereofotografie až do období počátků klasického fotografického filmu.[1] Je považován za průkopníka suchého želatinového procesu a diapozitivního procesu, experimentoval s noční fotografií, přičemž scénu osvětloval zapálením hořčíkového drátu.[2] Psal odborné články o technice na téma želatinových emulzí[5] využití pyrogallolu k získání zlata z odpadních roztoků,[6] a vyvolávání isochromatických desek.[7]
Ne Wheelerově průzkumné expedici používal Bell dva fotoaparáty – velkoformátový fotoaparát o rozměrech desky 28x20 cm a kameru o rozměrech 20 x 13 cm pro stereofotografie.[1][8] Na svých expedicích využíval jak mokrý, tak i suchý kolodiový proces a jeho fotografie jsou charakteristické tmavým popředím s prvky zvyšujících se světlých tónů se vzrůstající vzdáleností.[1] Krajinářské fotografie v jeho díle zastupují například: Grand Canyon, Marble Canyon, Paria River, Mount Nebo a stará mormonská sídla v Moně v Utahu.[9]
Bellovy práce byly vystaveny na Vídeňské světové výstavě a na průmyslové výstavě v Louisville v roce 1873 a na výstavě Centennial Exposition v roce 1876.[1] Jeho snímky jsou součástí sbírek muzea Smithsonian American Art Museum,[10], National Museum of Health and Medicine[11], Oddělení tisku a fotografie Knihovny Kongresu a také fotografického muzea George Eastmana.[12]
Galerie[editovat | editovat zdroj]
-
Pacient s ptózou, 1852
-
Zlomená stehenní kost poručíka Goodwina, 7 měsíců po zranění střelou, 1865
-
Charles Myer po amputaci nohy, 1865
-
Pohled do údolí z hory Canyon de Chelly, Arizona, 1933 – 1942
-
Paria Basin, Arizona
-
Kanab Canyon, Arizona
-
Mount Nebo v Utahu
Reference[editovat | editovat zdroj]
- ↑ a b c William Bell obituary Archivováno 11. 10. 2007 na Wayback Machine., Philadelphia Inquirer, 30. ledna 1910. Retrieved from the National Museum of Health and Medicine online database, datum přístupu: 4. dubna 2012.
- ↑ a b c d e f William Bell obituary Archivováno 11. 10. 2007 na Wayback Machine., Philadelphia Public Ledger, 30. ledna 1910. Retrieved from the National Museum of Health and Medicine online database, 4. dubna 2012.
- ↑ a b c Barbara Mayo Wells, "William W. Bell, 1830 - 1910," Luminous-Lint.com. Datum přístupu: 5. dubna 2012.
- ↑ "The Photographic Society of Philadelphia," American Journal of Photography, Vol. 12 (1891), str. 233.
- ↑ William Bell, "Use of Pyrogallic Acid in Recovering Waste Gold Solutions," The Photographer's Friend, Vol. 1, No. 1 (leden 1871), str. 17.
- ↑ William Bell, "Improved Developer and Isochromatic Plates," Photographic Mosaics (1896), str. 125.
- ↑ Velikosti v palcích: Větší fotoaparát měl rozměry 11-inch (280 mm) x 8-inch (200 mm) a menší aparát určený pro stereopohlednice: 8-inch (200 mm) x 5-inch (130 mm)
- ↑ U.S. Library of Congress Prints and Photographs Division – online search results for William Bell (1830–1910). Datum přístupu: 5. dubna 2012.
- ↑ William Bell [online]. Smithsonian American Art Museum [cit. 2012-04-19]. Dostupné online.
- ↑ D’SOUZA, Rudolf J., Kathleen Stocker. Otis Historical Archives, National Museum of Health and Medicine: Finding Aid for the William Bell Collection [online]. National Museum of Health and Medicine, 2008 [cit. 2012-04-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2012-03-23.
- ↑ George Eastman House Still Photograph Archive Full Catalog Record: William Bell [online]. George Eastman House, 2001 [cit. 2012-04-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2012-06-09.
Externí odkazy[editovat | editovat zdroj]
Obrázky, zvuky či videa k tématu William Bell na Wikimedia Commons